Eina brakonierius palei ežero krantą, ant pečių dvi 10 kilogramines, dar gyvas, lydekas neša. Staiga iš krūmų iššoka inspektorius: - Aha! Pakliuvai su įkalčiais!!! - Nepatikėsit, bet aš tas lydekas nuo vaikystės pažįstu ir auginu. - Kaip tai? - Nusipirkau kadaise ikrų indelį, atidarau, o ten 2 mailiai spurda. Įleidau į stiklinę - atsigavo. Ir pradėjau aš juos auginti, maitinti. Paaugo - perkėliau į trilitrinį, po to į kubilą, dar vėliau - į vonią. O kai vonioje nebetilpo, paleidau į ežerą. Prieidavau prie kranto, sušvilpdavau - atplaukdavo. - Negali būti.... - Jei netiki, galiu parodyti. Va, paleisiu, švilptelsiu ir jos atplauks. - Nu rodyk... Brakonierius paleido lydekas, o tos išsyk ir nėrė gilyn. Stovi, rūko... Inspektorius: - Tai švilpk. - O kam? - Kad lydekas pašauktum. - Kokias lydekas?
Skundžiasi vienas žvejys kitam: - Tiesiog nebežinau ką bedaryti. Kiekvieną kartą, kai tik grįžtu iš žvejybos, po lova randu meilužį. - Tai ką, daugiau į žvejybą neisi? - Dar ko! Galvoju, gal reikėtų lovai kojas nupjauti?
Išplaukė senis žvejoti į jūrą. Ilgai jis ten plaukiojo. Užmetė vieną kartą - nieko, užmetė antrą - vėl nieko. Užmetė tinklą trečią kartą ir... Vėl nieko... Staiga išneria ryklys: - Nu, seni, kaip kimba? - Ai, nekimba, nekimba... - atsako nusiminęs senis. - Žinai, seni, nėr čia žuvies, eik tu geriau maudytis.